KONG ARTHUR
Historikerne siger, fortællingen fra det 15. årh. Om kong Arthur og ridderne
stammer fra en helt, der levede 1000 år tidligere
i den mørke middelalder.
Nylige arkæologiske fund kaster lys over hans sande identitet.
I 300 e. Kr. strakte Romerriget sig fra Arabien til England.
Men de ville have mere.
Mere land.
Flere folk, der var loyale og tjente Rom.
Men ingen var vigtigere end de mægtige sarmatanere mod øst.
Tusindvis faldt på den slagmark.
Da røgen lettede på fjerdedagen, var de eneste overlevende, sarmatiske soldater
resterne fra et legendarisk kavaleri.
Romerne, der var imponerede over deres mod, skånede deres liv.
452 EFTER KRISTUS
Til gengæld indlemmedes soldaterne i den romerske hær.
Det havde været bedre, om de var døde den dag.
Far.
De er her.
For den handel, de indgik, stavnsbandt ikke blot dem selv...
Dagen er kommet.
...men også deres sønner, og deres sønner og så videre
til at tjene Romerriget som riddere.
En sådan søn var jeg.
Legenden går, at faldne riddere vender tilbage som mægtige heste.
Han har set, hvad der venter dig, og han vil beskytte dig.
Lancelot.
Vær ikke bange. Jeg vender tilbage.
- Hvor længe skal vi være væk? - I 15 år
plus de måneder, det tager at nå frem til posten.
Rus!
Vores post var England - eller den sydlige del -
for landet var splittet af en 120 km lang mur, der gik 300 år forud for os
og skulle beskytte Riget fra indfødte krigere fra nord.
Så ligesom vores forfædre før os
drog vi af sted og meldte os til vores romerske hærfører i England,
der var opkaldt efter den første Artorius -
eller Arthur.
Mor, jeg er færdig.
Det er smukt.
Mor...
Pelagius. Til dig.
Flot lavet, Artorius.
Den må du beholde.
Giv den til mig, når du kommer til Rom.
Kom.
Se, Arthur. Unge riddere.
Hvis du vil, kan du engang lede dem, ligesom din far gjorde før dig.
- Skal jeg være deres leder? - Ja.
Men med titlen følger et helligt ansvar om at beskytte og forsvare,
at sætte deres liv højere end dit eget, hvis de falder i kamp,
at leve et glorværdigt liv for at ære deres minde.
Hvad med deres frie vilje?
Det har altid været de fås ansvar at ofre sig for flertallets velfærd.
Verden er ikke perfekt,
men måske kan folk som dig, Arthur, og jeg og dem gøre det bedre.
15 ÅR SENERE
Som lovet - biskoppens vogn.
- Vores frihed, Bors. - Jeg kan næsten smage den.
Og din transport til Rom, Arthur.
Pictere!
Spar dine bønner, knægt. Din gud bor ikke her.
Hvorfor sendte Merlin jer syd for Muren?
Udgyd mit blod med Excalibur og...
gør denne jord hellig.
Saml den op.
- Bors. - Sikke noget rod.
Det er ikke biskoppen.
Gud hjælpe os. Hvad er de?
Blå dæmoner, der æder kristne råt. Du er ikke kristen, vel?
Virker det der?
Næ...
Måske gør jeg det forkert.
Tilbage.
Arthur Castus. Du ligner din far på en prik.
Jeg har ikke set dig, siden du var lille.
Biskop Germanius. Velkommen til England.
Jeg kan se, Deres militærtræning stadig kommer Dem til gode.
Deres list virkede.
Gamle kunster fra en gammel hund.
Og det er så de mægtige, sarmatiske riddere, hvis ry ofte når Rom.
Jeg troede, picterne holdt til nord for Hadrians Mur.
Nogle gange kommer de sydpå.
Roms ventede tilbagetrækning fra England har øget deres vovemod.
Hvad er picter?
- Britiske oprørere, der hader Rom. - Mænd, der vil have deres land tilbage.
- Hvem er deres leder? - Merlin. En dyster troldmand siges der.
Tristan, rid i forvejen og sørg for, at vejen er sikker.
Gør Dem ingen bekymringer. Vi vil beskytte Dem.
Det tvivler jeg ikke på.
Slet ikke.
Dusinvis bekymrer mig ikke nær så meget som tusindvis.
Tusindvis?
Den romer kan jeg ikke lide.
Hvis han skal frigive os, hvorfor får vi så ikke vores papirer?
Hvorfor hænger du med skuffen?
Galahad, romerne klør sig ikke i røven uden at skulle holde en ceremoni først.
Hvorfor slår du ham ikke bare ihjel og frigiver dig selv?
Jeg dræber ikke for fornøjelsen - som visse andre.
Det skulle du nu prøve. Måske får du smag for det.
- Det er en del af dig. I dit blod. - Nej, nej.
Fra i morgen vil alt dette blot være et dårligt minde.
Jeg har tit tænkt på, hvordan det bliver at komme hjem. Hvad skal jeg lave?
Det er anderledes for Galahad. Jeg har prøvet det her længere end noget andet.
"Hjemme" husker jeg ikke længere så tydeligt.
Tal for dig selv. Der er koldt, og alle, jeg kender, er døde.
Desuden tror jeg, jeg har en halv snes unger.
11.
Hør her. Når romerne rejser, så er det os, der bestemmer.
Jeg bliver byens overhoved, og Dagonet bliver min livvagt
og royale fedterøv. Ikke også, Dag?
Når jeg kommer hjem, finder jeg først en smuk, sarmatisk kvinde.
En smuk, sarmatisk kvinde? Hvorfor tror du egentlig, at vi rejste?
Hvad er dine planer, Lancelot?
Hvis Gawains kvinde er så smuk, som han hævder,
skal jeg tilbringe megen tid hjemme hos Gawain.
- Det vil hans kone sætte pris på. - Hvad skal jeg lave?
Tænke på, hvor heldig du er, at alle dine børn ligner mig.
Er det før eller efter, jeg kløver dig med min økse?
Hvor har du været?
Hvad skal du, når du vender tilbage til Rom?
Takke Gud for, at jeg overlevede.
Dig og din gud. Du er ikke rigtig klog.
Jeg vil have fred. Jeg har fået nok.
Du kunne besøge mig. Rom er et fantastisk sted.
- Ordentligt, civiliseret, udviklet. - Yngleplads for arrogante fjolser.
De største genier har samlet sig på et helligt sted for at befri mennesket.
Og kvinderne?
Åbn porten.
- Velkommen tilbage. - Jols, Lancelot.
Biskop, mit kvarter er gjort klar til Dem.
Ja, jeg må hvile mig.
Hvor har du været? Jeg har ventet på dig.
Min blomst. Hvilken lidenskab.
Hvor er min Gilly?
Har du kæmpet? Har du vundet?
Sådan skal det være. Kom, alle mine bastarder.
Lad os ikke glemme, at vi er de heldige.
Lad os hæve bægeret til de galante og fantastiske mænd, vi har mistet,
men som vi vil huske til evig tid.
Skål for friheden.
Pelagius.
Hvor venligt af Arthur at give mig hans værelse.
Men det forventer man naturligvis.
Sir, jeg skal følge Dem til salen.
Når min herre møder dine riddere, skal han sætte sig til sidst,
og han skal sidde for bordenden.
Din herre kan slå sin hellige røv i sædet, lige hvor han vil.
Hans Eminence, biskop Naius Germanius.
Et rundt bord? Hvad i alverden er det?
Arthur siger, mænd kun er mænd, hvis de er lige.
Jeg troede, der ville være flere af jer.
Det var der. Vi har kæmpet i 15 år.
Naturligvis.
Arthur og hans riddere har kæmpet modigt
for at bevare Romerrigets ære ved vor sidste glorværdige bastion.
Rom er de noble riddere taknemmelig.
Og jeres sidste dage som Rigets tjenere.
Dag. Ikke dage.
Paven har vist jer personlig interesse.
Han spørger til jer alle
og vil gerne vide, om dine riddere har omvendt sig til Vor Herres ord eller...?
De har deres forfædres religion. Det sætter jeg ikke spørgsmålstegn ved.
Naturligvis. De er hedninge.
Hvad os angår, ser kirken sådan tro som uskyldig.
Men Arthur, går din sti til Gud gennem Pelagius?
- Jeg så hans billede på dit værelse. - Han tog min fars plads.
Hans lærdom om fri vilje og lighed har haft stor indflydelse.
Jeg glæder mig til vores genforening i Rom.
Rom glæder sig til din ankomst.
Du er en helt.
I Rom vil du leve dit liv i ære og velstand.
Ak...
Ak, vi er blot brikker i en stadigt foranderlig verden.
Barbarer fra alle kanter står Rom for døren.
Derfor har Rom og Paven besluttet at trække sig
fra uholdbare stillinger, såsom England.
Hvad der sker med England, vedkommer ikke mere os.
Jeg går ud fra, sakserne snart vil gøre krav på det.
- Sakserne? - Ja.
Et stort saksisk indfald er begyndt mod nord.
- Sakserne tager blot, hvad de dræber. - Men de dræber alt.
Så du vil bare overlade landet til picterne.
Og jeg har forgæves sat livet på spil.
Mine herrer,
jeres hjemsendelsespapirer med frit lejde i hele Romerriget.
Men først må jeg tale med jeres hærfører.
- I enrum. - Vi har ingen hemmeligheder.
Kom. Lad os overlade romerske affærer til romerne.
Glem det, Bors.
Rom har udstedt en sidste ordre til dig og dine mænd.
I skal rejse mod nord og redde Marius Honorius' familie
og bringe Marius' søn, Alecto, tilbage.
Alecto er Pavens yndlingsgudsøn og elev.
Hans skæbne er at blive biskop og måske endda pave en dag.
Og det beder du mine mænd om i dag. I dag!
De har sat livet på spil i 15 år for en sag, der ikke er deres.
Og på deres sidste dag sender du dem ud på en mission,
der er langt farligere end nogen anden, de har været på.
Hvordan skal jeg sige til dem, at frem for frihed bringer jeg død?
Hvis dine mænd virkelig er riddere, overlever nogle af dem måske.
Med Guds vilje.
Dine mænd vil hjem,
og for at komme hjem skal de krydse hele Romerriget.
Desertører bliver jaget som hunde.
Trodser du Paven?
Rom? Selv Gud?
Jeg har kæmpet for kirken og for Rom. En loyal ridder er intet fæ.
Overlader du en forsvarsløs dreng, hvis skæbne det er at lede kirken,
til sakserne?
Fuldfør missionen, så får mændene deres hjemsendelse.
Deres papirer venter her, så snart de vender tilbage.
Det lover jeg.
Tænk godt over det løfte, for det glemmer jeg ikke.
Bryder du det, kan ingen romersk legion,
pavelig hær
eller selv Gud beskytte dig.
Det lover jeg.
- Hun gav mig lopper. - Håb du, at det bare er lopper.
Bedst ud af tre.
Hvem vil have en dram mere?
- Hvornår forlader du Bors for mig? - Min elsker holder øje med dig.
Du ligner ham overhovedet ikke.
I er alle sammen mine unger.
- Hvordan gør du det? - Jeg sigter efter midten.
De vil have mere.
Her. Vær mor til din søn.
Dagonet, hvor har du været? Vi har ting at planlægge.
Syng nu.
- Nej. - Bare en til.
- Jeg prøver at arbejde. - Syng nu. Hold mund.
Vanora skal synge.
- Syng om vores hjem. - Tab ikke barnet.
Landet med bjørne og ørne
Landet der fødte og velsignede os
Landet der altid drog os hjemad
Vi drager hjem gennem bjergene
Vi drager hjem
Vi drager hjem gennem bjergene...
Hør vor sang, hør vor længsel
Vi drager hjem gennem bjergene...
Du er ikke helt romer endnu, hvad?
Riddere, våbenbrødre...
jeres mod er blevet prøvet på alle tænkelige måder.
- Men jeg beder jer om én til prøve. - Drik.
Vi har en sidste mission for Rom, før vi får vores frihed.
Over Muren og langt mod nord venter en romersk familie på at blive reddet.
De er omringet af sakserne. Vi skal få dem i sikkerhed.
Lad romerne redde deres egne.
Det er picternes land på den anden side af Muren.
Vores pligt over for Rom, hvis vi da har en, er gjort.
Vores pagt med Rom er færdig.
Alle riddere her har risikeret livet for dig.
For dig.
Og i stedet for frihed vil du have mere blod?
Vores blod? Bekymrer du dig mere om romersk blod end om vores?
Det er vores ordrer.
Vi rejser ved daggry, og når vi vender tilbage, venter friheden på jer.
- En frihed, vi kan favne med ære. - Jeg er en fri mand.
Jeg vælger min egen skæbne.
Ja, ja. Vi skal alle dø en dag.
Hvis en saksisk død skræmmer dig, så bliv hjemme.
Hvis du så gerne vil dø, kan du dø nu. Jeg har noget at leve for.
Romerne holdt ikke ord.
Vi har Arthurs ord. Det er godt nok.
Jeg gør mig klar.
- Kommer du? - Selvfølgelig.
Jeg lader jer ikke rejse alene. I bliver bare dræbt.
Jeg siger bare, hvad I alle tænker.
Vanora slår mig ihjel.
Og dig, Gawain?
Jeg er med dig.
Også Galahad.
Nådige Gud, nu har jeg brug for din nåde.
Ikke til mig, men til mine riddere, for de trænger i sandhed til nåde.
Befri dem fra de nye prøver,
så vil jeg gengælde tusindfoldigt med ethvert offer, du kræver af mig.
Hvis du i din visdom beslutter, at offeret er mit liv for deres,
så de igen kan smage den frihed, der så længe er dem fornægtet,
indgår jeg gerne den pagt.
Min død vil ikke være forgæves. Mere beder jeg ikke om.
Hvorfor taler du altid med Gud og ikke med mig?
Bed til, hvem du end beder til, om, at vi ikke møder saksere.
Min tro beskytter mig. Hvorfor går det dig på?
Jeg kan ikke lide noget, hvor en mand må knæle.
Jeg frygter ikke at knæle for en gud, jeg stoler på.
Uden at tro på noget, hvad er vi da?
Det er vanvid at prøve at komme forbi picterne.
- Dem har vi kæmpet mod før. - Ikke nord for Muren.
Hvor mange saksere?
Hvor mange?
Sig mig, om du tror på missionen?
De har brug for hjælp. Det er vores pligt...
Jeg er ligeglad med dine ordrer - og med romerne og denne ø.
Hvis du vil være her for evigt, værsgo! Men selvmord vælges ikke for andre.
- Du vælger du døden for familien! - Jeg vælger livet.
Og frihed for mig og mændene.
Hvor mange gange har vi sejret, hvor vi burde lide nederlag?
I undertal, omgået, og alligevel sejrede vi.
Med dig ved min side kan vi gøre det igen.
Vi er riddere. Hvad formål har vi, hvis ikke en sag som denne?
Du kæmper for en verden, der aldrig vil findes. Aldrig.
Der vil altid være en slagmark.
Jeg vil dø i kamp. Det er jeg vis på.
Forhåbentlig i en kamp, jeg vælger.
Men hvis det bliver denne, så gør mig en tjeneste.
Jeg vil ikke begraves i den lille, triste kirkegård. Brænd mig.
Brænd mig og spred min aske for en stærk østenvind.
Rør ikke deres kvinder.
Vi blander os ikke med dem.
Hvad slags afkom tror du, det ville give?
Svage og halve mennesker.
Jeg vil ikke fortynde saksisk blod ved at blande os med dem.
Ifølge vores love kan ingen mand nægte mig rovet fra vores sejr.
Han taler sandt.
Min herre. Guds tak, min herre. Tak.
Dræb hende.
Udfordrer du mig?
Hvis du vil udfordre mig, så grib dit sværd.
Så længe mit hjerte slår, hersker jeg, og du varer din mund.
Eller jeg skærer den af dig.
Til at repræsentere den hellige ret, vil min betroede sekretær, Horton...
Horton?
...følge jer på jeres togt.
Jols, find en hest til ham.
Denne vej.
Lykke til, når I opfylder jeres pligt til Rom.
Min pligt er også over for mine mænd.
Så få dem hjem igen.
Vi er tre dages march fra Muren, hvis vi slår lejr om natten.
Vi slår ikke lejr.
Muren - hvilke tropper bevogter den?
Let romersk infanteri og måske sarmatiske riddere.
- Arthur Castus er deres leder. - Hvem er ham Arthur?
Det siges, han aldrig er besejret i kamp. Det siges, han er en stor kriger.
Hvorfor skulle jeg stole på dig? Du forrådte dit eget folk.
Fortæl min far om den romerske familie.
Sig frem.
Der er en meget højtstående familie. De er meget vigtige for Rom.
Far, løsesummen for dem kunne betale for hele felttoget.
Jeg angriber fra nord med hæren.
Du bringer dine mænd herned. Afskær deres tilbagetog mod syd.
Brænd landsbyerne, dræb alle.
Efterlad ingen mand, kvinde eller barn, der kan bære sværd.
Sakser.
Hvor mange?
Tusindvis.
Pictere. De følger efter os.
Hvor?
Overalt.
Tilbage.
Denne vej.
Hvad venter I på?
Inish. Djævleånder.
- Hvorfor angriber de ikke? - Merlin vil ikke have os dræbt.
Vi skulle have dræbt dem, Merlin.
Måske har Artorius og hans riddere et formål.
Nej.
Han er vores fjende.
Det er sakserne også.
- Hvem er du? - Arthur Castus,
hærfører for ridderne udsendt af biskop Germanius af Rom.
Åbn porten.
Utroligt, at I er kommet.
Du gode gud. Arthur og hans riddere.
I har kæmpet mod picterne. Lede skabninger.
Vi har ordre til omgående at evakuere jer.
Men det er umuligt.
- Hvem af jer er Alecto? - Det er jeg.
Alecto er min søn.
Og alt, vi har, er her i landet, som Paven har givet til os.
- I giver det snart til sakserne. - De invaderer fra nord.
- Så sender Rom en hær. - Ja. Os.
- Vi rejser, så snart I har pakket. - Jeg nægter at rejse.
Tilbage til arbejdet. Det gælder jer alle.
- I hørte, hvad jeg sagde. - Slap af.
- Af sted. - Tilbage til arbejdet!
Tag tilbage.
Uden dig og din søn kan mine mænd aldrig forlade landet.
Så I kommer med mig,
om jeg så skal binde dig til hesten og slæbe dig til Hadrians Mur.
Om forlov.
Mine riddere er sultne.
Af sted.
Kom.
Kom. Lad os gå.
Sir, du er berømt. Du er Arthur, ikke?
Ganis. Jeg kæmper bravt og er klog. Jeg vil tjene dig.
Er du fra Rom?
Fra helvede.
- Sir... - Hvem er han?
Han er landsbyens ældste.
Hvad straffes han for?
- Svar mig. - Han trodsede vores herre, Marius.
Det meste af det, vi dyrker, bliver solgt.
Han bad blot om, at vi selv fik lidt mere.
Min røv bider af græsset. Så sulten er jeg.
Du er fra Rom. Passer det, at Marius taler for Gud,
og at det er en synd at trodse ham?
Nu skal I høre.
Marius er ingen Guds mand.
Og I var alle sammen fri fra jeres første åndedrag.
Hjælp ham.
Hjælp ham!
Hør efter. Der er en stor og skrækkelig hær på vej.
De viser ingen nåde og skåner ingen.
De, der kan, bør samle deres ting og begive sig mod Hadrians Mur.
De, der ikke kan, kommer med os.
Du der, tjen mig. Få dem af vejen.
I hørte ham. Tag nok vand og mad til rejsen.
Skynd jer, eller vi er dødsens.
Kom så, hurtigt.
Vi er omgået mod øst. De kommer fra syd for at afskære vores tilbagetog.
De er her, før mørket falder på.
- Hvor mange? - En hel hær.
- Eneste udvej er mod syd? - Øst.
Der er en sti mod øst over bjergene.
Vi skal altså bag saksernes linjer, men det er ruten, vi bør tage.
Arthur, hvem er alle de folk?
De kommer med os.
Så klarer vi det aldrig.
Tilbage til arbejdet.
Flyt jer.
- Hvad er det? - Der kan du ikke gå ind.
Der går ingen ind. Det er forbudt.
Hvad laver du? Stop.
- Vi har ikke tid. - Kan du ikke høre trommerne?
- Nøgle. - Der er låst. Indefra.
Af sted.
Kom så.
Hvem skænder Guds hus?
Af vejen.
Din guds arbejde. Er det sådan, han besvarer dine bønner?
Se, om der er stadig er nogen i live.
Hvor vover du at sætte fod i denne helligdom?
- Det var en Guds mand. - Ikke min gud.
- Han er død. - Det er de alle efter lugten at dømme.
Hvis du så meget som rører dig, ryger du samme vej.
Vær ikke bange for mig.
Giv mig noget vand.
Han har brækket armen.
Og hans familie?
Hun er picter.
Jeg er romersk soldat.
Nu er du i sikkerhed.
Hold straks op.
- Hvad er det for galskab? - De er alle sammen hedninge.
Det er vi også.
De nægter at tjene Gud. De må statuere et eksempel og dø.
Du mener, de nægtede at trælle for dig.
Du er romer. Du forstår det da.
Og du er kristen.
Dig! Du holdt hende i live.
- Min herre. - Nej, stop.
Når vi når Muren, vil du blive straffet for dit kætteri.
Måske skulle jeg dræbe dig nu og besegle min skæbne.
Jeg ville dø sammen med dem. Ja, for at føre dem til rette sted.
Det er Guds ønske, at disse syndere ofres.
Kun da kan deres sjæl blive reddet.
Så skal jeg opfylde hans ønske.
Mur dem inde igen.
Jeg sagde, mur dem inde.
Kan du ikke se, det er Guds vilje, at disse syndere skal ofres?
Slip mig. De er syndere.
Det går for langsomt. Pigen og drengen klarer den ikke.
Vi spilder tiden med alle de folk.
Vi efterlader dem ikke.
Finder sakserne os, må vi kæmpe.
Så gem din vrede til dem.
Er det Roms eller Arthurs kamp?
- Hvordan har han det? - Han har feber.
Tapre knægt.
Nogle af dine fingre sidder forkert. Jeg må skubbe dem på plads.
Ellers risikerer du ikke at kunne bruge dem igen.
De torterede mig.
Med maskiner.
For at fortælle dem ting, jeg alligevel ikke vidste.
Og så...
Jeg hørte din stemme i mørket.
Jeg hedder Guinevere.
Du er Arthur...
af Ridderne fra Den Store Mur.
Ja.
Den berømte brite, der dræber sine egne.
Jeg fandt spor fra syd, men ingen på vej tilbage.
Hurtige og lette ryttere. Måske romersk kavaleri.
Måske riddere.
De ved, vi er efter dem.
De drager mod øst nu med kurs mod bjergene.
Guds hellige arbejde er skændet. Jeg er Guds tjener.
Nej...
Han siger, de murede ham inde i en bygning og tog familien.
En ved navn Artorius.
Det er ham. Det er Arthur.
Tag mændene mod øst. Jag og fang dem.
Jeg tager hæren til Muren. Tag familien med derhen.
- Og munkene? - Put dem tilbage, hvor du fandt dem.
Jeg er Guds tjener.
Nej. Jeg er Guds tjener.
Slip mig, din besudler.
Brænd det hele.
Min far har fortalt mig masser om dig.
Ja? Hvad har du hørt?
Eventyr.
Den slags, man hører om folk, der er så modige og uselviske, at de ikke kan findes.
Arthur og hans riddere.
Britisk og romersk leder.
Men du valgte at tjene Rom.
Tjene dem, der tager, hvad der ikke tilhører dem.
Rom, der tog dine mænd fra deres land.
Du skal ikke tro, du ved noget om mig og mine mænd.
- Hvor mange har du dræbt? - Dem, som ville dræbe mig.
- Livet er et instinkt. - Dyr lever.
Det er naturligt at ville leve frit i ens eget land.
Jeg hører til i dette land.
Hvor hører du til?
Hvordan går det med hånden?
Jeg lever, det lover jeg dig.
Er der intet ved mit land, der glæder dit hjerte?
Din egen far ægtede en brite.
Selv han må have fundet noget, han kunne lide.
Saksere.
Vi sover her. Søg ly under træerne.
Vil du ud igen? Ja.
Det er et smukt land, ikke?
Det kan vi da godt sige.
Hvor kommer du fra, der kan sammenlignes med det?
Sortehavet?
Her er himmelsk for mig.
Jeg tror ikke på himlen. Jeg har levet her i helvede.
Men hvis du er, hvad himlen er, så vil jeg gerne derhen.
Regn og sne på samme tid.
Et dårligt varsel.
Det er her, givet til os af Paven. Disse folk sender en hær efter os.
Hvordan var din hjemstavn?
Vi ofrede geder, drak deres blod og dansede nøgne om bålet.
Jeg kan huske...
Hjemme...
Græsmarker fra horisont til horisont, længere end man kan ride.
Himlen var højere, end du kan forestille dig.
Ingen grænser.
Nogle kalder det frihed.
Det er, hvad vi kæmper for - vores land, vores folk.
Retten til at vælge vores skæbne.
Så du kan se, at vi ikke er så forskellige endda.
Når du vender hjem, skal du så giftes og have sønner?
Jeg har dræbt for mange sønner.
Hvad ret har jeg til mine egne?
Ingen familie eller religion.
Tror du på noget overhovedet?
Jeg ville have over dig og drengen til at dø.
- Du forrådte mig. - Han vil dig intet ondt.
Fred mellem os denne nat, Arthur Castus.
Så Rom rejser. Sakserne kommer.
Verden, vi kender og har kæmpet for, er forbi.
Nu må vi skabe en ny verden.
Din verden, Merlin, ikke min. Jeg vil være i Rom.
For at finde fred? Sakserne kommer til Rom.
Ridderne ved, jeg ikke forråder dem til fjenden.
Rom var min fjende, ikke Arthur. Der hersker ingen strid mellem os.
Sig det til ridderne, du dræbte, og hvis knogler er begravet her.
- Vi har alle mistet brødre. - Du kender intet til det tab, jeg mener.
Skal jeg minde dig om det?
Et angreb på en landsby. En uskyldig kvindes skrig.
Mor!
Artorius!
Jeg løb til min fars gravhøj for at hjælpe hende.
For at dræbe dig.
Far, slip sværdet.
Selv nu kan jeg føle varmen fra ilden mod mit ansigt.
Jeg ønskede hende ikke død. Hun var af vores blod. Det er du også.
Hvis du så gerne vil have os slagtet, hvorfor reddede du så så mange?
Mine mænd er stærke, men de har brug for en ægte leder.
De tror, du kan overkomme alt.
For at besejre sakserne skal vi bruge en hærfører.
Hvorfor tror du, jeg skånede dig i skoven?
Sværdet, du bærer, er af jern fra denne jord og smedet i Englands ild.
Det var din mors kærlighed, der løsnede sværdet. Ikke had til mig.
Kærlighed.
- Det er din skæbne. - Der er ingen skæbne.
Der er kun fri vilje.
Hvad med dine ridderes frie vilje?
Døde de forgæves?
Grib ham.
Jeg har drengen.
- Dræb ham. - Nej. Lad ham gå.
Dræb ham nu.
Ned.
Din hånd har det vist bedre.
Er der problemer?
I har et valg. I hjælper, eller I dør.
Læg våbnene.
Nu.
- Hvor mange dræbte du? - Fire.
Ikke en ringe start på dagen.
Panserbrydende. De er tæt på. Vi har ikke tid.
Du rider i forvejen.
Jeg beklager dit tab.
Min far var vildledt.
Han sagde altid, kirken er der for at hjælpe os holde os på rette vej.
Det hjalp ikke dem, han lod lide.
Vejen, han valgte, var uden for kirkens rækkevidde.
Men ikke Roms. Rom tror på, hvad min far troede på.
At nogle er født som slaver? Det passer ikke.
Jo. Det sagde han.
Pelagius, min nærmeste ven, lærer mig, at alle er fri og ligeværdige.
At vi hver især har ret til at vælge vores egen skæbne.
Lærer? Hvordan?
De dræbte Pelagius for et år siden.
Germanius og de andre var rasende over hans teorier.
De fik ham bandlyst og henrettet.
Det Rom, du taler om, findes ikke,
undtagen i dine drømme.
- Er der en anden vej? - Nej. Vi må krydse isen.
Få dem ud af vognene. Sig, de skal sprede sig.
- Riddere... - Jeg er træt af at løbe.
Og sakserne er så tæt på, at jeg har ondt i røven.
Jeg bryder mig ikke om at se mig over skulderen.
- Det bliver skønt at få det overstået. - Og endelig få set de røvhuller.
Her. Nu.
I to, tag hestene.
Ganis, før folk over.
Saksernes hær er indlands, så følg kysten, til I er syd for Muren.
- Men I er sky mod 200? - Otte.
Du kunne bruge en bue mere.
- Jeg vil blive og kæmpe. - Det skal du nok få chance for.
Han er nu jeres leder. Er det forstået?
- Javel. - Af sted.
Kom så. Af sted.
Jeg kan godt. Jeg kan slås.
Nej. Du skal fortælle om alt, hvad du har set.
Du må gøre én ting: Tage tilbage til Rom.
Vent, til jeg giver kommandoen.
Du ser bange ud.
Der er mange ensomme mænd derude.
Bare rolig. Jeg lader dem ikke voldtage dig.
Bueskytte.
- Vi er uden for rækkevidde. - Det kan jeg se.
Jeg tror, de venter på at blive inviteret.
De er langt uden for rækkevidde.
Sigt efter flankerne. Få dem til at rykke sammen.
Hold geleddet.
Hold geleddet, eller jeg dræber jer selv.
Den går ikke i stykker. Tilbage.
Tilbage. Gør klar til kamp.
Dæk ham.
- Bueskytter, af sted. - Fremad.
Ryk. Dræb ham.
Isen går i stykker.
Dræb ham.
Tilbage.
Dræb ham.
Hjælp os.
Bliv hos mig.
Dagonet. Bliv hos mig.
Åh, gud.
Herren være lovet. Mod alle djævelens odds.
Alecto, lad mig se dig.
- Vær sød at flytte dig. - Du har sejret.
Unge Alecto, lad mig se dig.
Du er her.
- Lucan. - Du der. Stop.
Vores mægtige riddere.
Nu er I frie. Giv mig papirerne. Kom så.
Så har I frit lejde i hele Romerriget.
Tag dem.
Biskop Germanius.
Min fars ven.
Nu er I frie.
I kan gå.
For Dagonet.
Det gør ham ikke til en fri mand.
Han er allerede fri.
Han er død.
Farvel, gamle ven.
Vi kommer snart.
Lad os drikke.
Blive fulde.
En grav uden sværd.
Det var min fars ønske, at døde han her i landet,
ville han begraves med sine riddere.
Døde han i kamp?
Det er en familietradition.
Jeg kan se, hvorfor du tror, at du ikke har noget her længere.
Bortset fra, hvad du og dine riddere har gjort. I har jeres gerninger.
Gerninger betyder intet, hvis ikke de tjener et højere formål.
Vi har ført krig for at beskytte et Rom, der ikke findes.
Skal jeg bedømmes ud fra den gerning?
Du blev og kæmpede, da du ikke behøvede det.
Du vædede onde mænd med blod, da du kunne være rejst.
Gjorde du alt det uden grund?
Pelagius fortalte mig engang, at der ingen værre død findes,
end når håbet dør.
Du og jeg er ikke høflige folk, der lever i poesien.
Vi er velsignet og forbandet af vores tid.
Måske har vi selv skabt forbandelsen.
Og velsignelsen.
Hvad er du bange for?
Du er som dette land -
brite, men med romersk fader.
Rom er død.
Dette sted, dette land - dit hjem -
er frihedens sidste bastion, det sidste af alt, du holder kær.
Det er dit folk.
Far, jeg har svigtet dig.
Du har mistet fjendens respekt.
Jeg giver mit liv for min vanære.
Nej.
Nej, min søn.
Raewald.
Nu er du næstkommanderende.
Ja. Du er som en søn for mig.
Hvad morgendagen bringer...
er der ingen, der ved.
Kom over til Muren nu.
- Sakserne er her. - Gør plads.
Riddere, min rejse med jer må slutte her.
Må Gud være med jer.
Arthur, det er ikke Roms kamp.
Det er ikke din kamp.
Alle de lange år, vi har været sammen,
alle prøverne, vi måtte udstå, blodet, vi måtte udgyde.
Hvad nyttede det, hvis ikke belønningen var frihed?
Nu vi er så tæt på, nu det endelig er inden for rækkevidde...
Se på mig.
- Betyder det ingenting? - Spørger du mig om det?
Du, der kender mig bedst af alle?
Så lad være. Der venter dig kun den visse død.
Jeg beder dig. For vores venskabs skyld. Jeg beder dig.
Vær min ven og tal mig ikke fra det.
Tag din frihed og nyd den for os begge. Jeg kan ikke følge med dig.
Jeg ved, at alt det blod, jeg har udgydt, alle de liv, jeg har taget,
har ført mig til dette øjeblik.
De romerske tropper har forladt Muren.
- Og rytterne? - Fører en karavane væk fra fæstningen.
De løber mod syd med halen mellem benene.
- Så der er ingen modstand. - Kun nogle landsbyboere.
Vi vil slagte dit folk.
Jeg synes, du skal se på. Træet er et godt sted.
Oppe på bakken.
En enkelt ridder.
Sagde du ikke, de var rejst? Hvad er det, et spøgelse?
En mand. En lille flue på ryggen af din mægtige hær.
Hvem er han?
Uanset hvor jeg er her i landet, hører jeg dit navn.
Altid med dæmpet stemme, som var du en...
gud.
Jeg ser bare kød, blod.
Ikke mere gud end det dyr, du sidder på.
Hvad vil du, sakser?
Romerne har forladt dig. Hvem kæmper du for?
Jeg kæmper for en sag, hverken du eller Rom kan forstå.
Du kommer for at bede om våbenhvile. Du burde knæle.
Jeg kom for at se dit ansigt, så jeg kan finde dig på slagmarken.
Og du gør klogt i at huske mit ansigt,
for næste gang, du ser det, vil det være det sidste, du ser her i livet.
Endelig en mand, der er værd at dræbe.
Gør mændene klar til kamp.
Rolig.
Du er fri.
Ham romeren har en plan.
Send resterne af dit infanteri.
- Vil du dræbe mine mænd? - Det er mine mænd.
Kampformation.
Du bliver hos mig.
Riddere, I har ret til jeres frihed.
Men det hjem, vi søger, ligger ikke i et fjernt land.
Det bor i os og i vores gerninger i dag.
Hvis det er vores skæbne, så må det være sådan.
Men historien vil vide, at vi valgte det som frie mænd.
Der. På bakken.
Ridderne er dæmoner.
Det er porten til helvede.
Raewald.
Venstre flanke.
- Du går med dem. - Af sted.
Op med skjoldene.
Træk.
Det var mit liv, der skulle tages.
Ikke det her.
Aldrig det her.
Mine brave riddere, jeg har svigtet jer.
Jeg fik jer ikke væk fra denne ø
og delte ikke jeres skæbne.
I 200 år har riddere kæmpet og ladet livet for et fremmed land.
Men den dag på Badon Hill
tjente alle de, der gav deres liv, et højere formål.
Frihed.
Arthur. Guinevere.
Vores folk er forenet.
Ligesom I er.
Nu bliver jeg nødt til at gifte mig med din mor.
Hvem siger, jeg vil have dig?
Kong Arthur.
Hil, Arthur.
Lad alle mænd, kvinder og børn være vidne til,
at fra denne dag er alle briter forenet med et fælles formål.
Og for de riddere, der gav deres liv,
gav deres død ikke anledning til hverken sorg eller vemod.
For de vil leve for evig tid.
Deres navne og gerningen vil gå fra far til søn, fra mor til datter,
i legenderne om kong Arthur og hans riddere.